204 



stämde cohacrcnson sålunda, att han fuktade de ämnen, hvil- 

 kas cohaerens skulle bestämmas och af desamma formade 

 parallelipipeder, som han sedei'mera lät torka. Då de voro 

 torra, ställde han desamma med hvardera ändan hvilande på 

 ett fast underlag, och upphängde i midten af parallelipipe- 

 den en vågskål, hvilken småningom belastades med tillagda 

 vigter, till dess den brast. Ehuru härvid visserligen kan med 

 Schumacher göras den anmärkning, att den torra jordens co- 

 haerens för den praktiska jordbrukaren är af ringa värde, 

 emedan torr jord icke förmår frambringa någon vegetation, 

 hafva de af S. erhållna värdena dock en praktisk tillämp- 

 ning, emedan de i torrt tillstånd undersökta jordarternas co- 

 haerens, relativt till hvarandra, är af vigt att känna och de- 

 samma i fuktigt tillstånd vid sådant experiment icke brista, 

 utan böja sig, och graden af denna böjning svårligen kan 

 uttryckas genom bestämda tal. Lerjorden har äfven i fuktigt 

 tillstånd en större cohaerens än humus, kalk och sand. Af 

 de anförda resultaten finner man, att åkerjordens större 

 eller mindre cohaerens beror af den större eller mindre mängd 

 lerjord densamma innehåller, hvilken i fuktigt tillstånd ut- 

 märker sig genom sin plasticitet. Lerjorden är plastisk, i följd 

 af lerjordspartiklarnes adhaesion vid hvarandra. Orsaken till 

 denna plasticitet är obekant. Det säkra är, att tillblandning 

 af hunmsartade ämnen och kalk minskar lerjordens cohae- 

 rens och plasticitet. Detta förhållande har man förklarat så- 

 lunda, att, ehuru lerjordspartiklarne utmärka sig genom sin 

 finhet, humus- och kalkpartiklarne äro ännu finare, och att 

 dessa i följd häraf, då de väl blandas med lerjorden, lägra 

 sig omkring lerjordspartiklarne, hvaraf följden är. att de icke 

 adhaerera vid hvarandra inbördes, utan ilro skiljda genom 

 mellanliggande fint fördelade humus- och kalkpartiklar. 



Lerjordens cohaerens minskas äfven genom köldens in- 



