223 



hållande äger rum, då varma aequatorialviudar gå öfver den, 

 vid denna årstid, kalla jorden. Vid sådant förhållande med- 

 dela dessa vindar värme åt jorden, så att dess temperatur 

 stiger. 



Vi hafva ofvanföre meddelat, att, i öfverensstämmelse 

 med solstrålarnes tilltagande intensitet, från solens uppgång 

 till middagstiden, från hvilken tid denna intensitet aftager, 

 jordens utstrålning af värme äfven är underkastad dagliga 

 variationer. Af samma orsak omvexlar äfven jordens tem- 

 peratur under de olika årstiderna. Så är det bekant, att sol- 

 strålarnes intensitet tilltager från våren till midsommaren, 

 och att, då solens upp- och nedgång den 1 Januari inträffar 

 kl. 9 om morgonen och kl. 3 e. m., solen den 1 Juli går 

 upp kl. 2,43 minuter, och ned kl. 9,23 minuter. Häraf finner 

 man, att den tid solen verkar på jorden under de olika års- 

 tiderna är ganska olika, och att jordens uppvärmning ge- 

 nom solen äfven står i ett nära förhållande till längden af 

 denna tid, hvartill ännu bör läggas solstrålarnes riktning. 

 Så är det allmänt bekant, att solstrålarne om vintern, un- 

 der den korta tid solen står öfver horizonten, träffa jorden 

 i en ganska sned riktning, hvaraf följden är, att jordens uj)p- 

 värmning genom värmestrålarne denna tid af året är ganska 

 ringa. I Januari är derföre jordens medeltemperatur lägst, 

 i Juli åter högst, och då en del af den mottagna värmen 

 åter utstrålar från ytan, tränger en annan del deraf i de dju- 

 pare lagren. Af denna orsak aftager jordens temperatur från 

 ytan mot de djupare lagren under den tid solen verkar, hvil- 

 ket man lätt inser af det resultat Schumacher erhöll genom 

 mätning af jordens temperatur till olika djup vid 18^ C. luft- 

 temperatur. Han fann denna temperatur uti torr jord vara 



