231 



Jordens konstanta temperatur och inre värme. 

 Af livad vi ofvanföre anfört, finner man, att jordens tem- 

 peratur i de ytliga lagren är ganska föränderlig med afseende 

 å årstiden, beroende på solens inverkan och jordens värme- 

 ledande förmåga. Genom observationer har man erfarit att 

 jordens temperatur, utöfver den gräns inom hvilken tem- 

 peraturen vexlar, äi' konstant och att dess temperatur, på 

 andra sidan om denna gräns, tilltager mot djupet. Så fann 

 de Scmssnre uti kantonen Waat i ett bergverksschakt, som 

 på 3 månader icke hade blifvit bearbetadt, temperaturen vid 

 ett djup af 312 fot vara 14,4» C. 

 vid 550 „ „ 15,6" 

 „ 660 „ „ 17,4" 

 i ett borrhål för en artesisk brunn i närheten af Paris fann 

 man temperaturen, vid ett djup af 1,650 fot vara 27,7" C. 

 och i Westphalen vid ett djup af 2,050 fot vara 32,7" C. 

 1 medeltal har man iakttagit, att, vid tilltagande djup, tem- 

 peraturen för hvarje 100 fot stiger med 1" C. och med an- 

 ledning deraf beräknat, att jordens temperatur vid ett djup 

 af ungefär 5 geografiska mil skulle vara så hög, att jeniet 

 skulle vara i flytande tillstånd. På denna grund har man 

 antagit att dessa temperaturförhållanden skulle härröra af en 

 ständig eld i jordens medelpunkt. Om förhållandet är så- 

 dant, är det klart, att jordens temperatur måste aftaga med 

 afständet från denna eldkärna mot jordens yta^ som åter 

 uppvärmes af solstrålarne, och att således jordens konstanta 

 temperatur inträffar vid den gräns, der den från hvartdera 

 hållet genom värmens ledning ökade temperaturen träffas. Att 

 denna gräns i olika delar af jorden måste befinna sig på 

 olika djup, är klart af den olika grad af insolation, som äger 

 rum vid eqvatorn och emot hvardera polen. Häraf följer 



