245 



Vi hatVa anmärkt, att luften dock upptager en ringa del af 

 solstrålarnes värme, att dessa således ju längre väg de pas- 

 sera genom luften, förlora mera af sin värme. Häraf följer 

 sfilcdes, att en högre belägen jord starkare uppvärmes af 

 solstrålarne. Men det luftlager, som hvilar öfver denna, upp- 

 värmes äfvcn i samma förhållande genom utstrålning från 

 jorden, och af skäl som blifvit anförda, afgår från jorden en 

 större värmeqvantitet från ett lägre beläget land. Om dagen, 

 så länge solen verkar, kan jordens temperatur under den 

 varma årstiden vara lika med den i ett lågland, men utstrål- 

 ningen af värme om natten är i ett högland betydligt star- 

 kare, med en starkare afkylning af jorden såsom följd. I ett 

 högland omvexlar jordens och luftens temperatur under olika 

 tider af dygnet och året i betydligt högre grad än i ett låg- 

 land. Genom direkt mätning af temperaturen har det blifvit 

 bekräftadt, att luftens temperatur aftager i samma förhållande 

 som den höjd, till hvilken man uppstiger i vertikal riktning. Så 

 fann Gay Lussac^ dä han år 1804 uppsteg i en luftballon 

 21,000 fot, temperaturen vara — 7,6^ R. då temperaturen på 

 jorden var -f- 24,8" R. Barral och Bixio, h vilka den 27 Juli 

 1850 ujipstego i en ballon, observerade temperaturen*) och 

 funno den vid: 



2,300 fots höjd vara + l(3,o" C. 

 (j,000 „ „ „ H- 9,0 „ 



11,250 „ „ ,, _ 0,5 „ 



15,360 „ „ „ — 7,0 „ 



18,990 „ „ „ — 10,5 „ 



lJ,öoO „ ,j „ o5,o „ 



21,060 „ „ „ - 39,0 „ 

 Vid sådant förhållande är det klart, att det vid en viss 

 höjd skall inträffa, att temperaturen är så låg, att vattnet 



*) Schumacker 1. c. pag. 286. 



