246 



stäiulii^t är fruset och snön aldrig smälter. Denna gräns är 

 don så kallade snögränsen, hvilken, 2^5, olika punkter af jor- 

 den, inträffar vid ganska olika höjd öfver liafvet. I detta af- 

 seende gäller den lag, att sn'ö<jränsens höjd öfver hafsytan 

 aftager ju längre man framskrider från eqvatorn till polerna. 

 Så befinnes snögränsen vid Quito nära eqvatorn inträffa vid 

 en höjd af icke mindre än 15,320 pariserfot, vid norska ku- 

 sten endast 2,220 par. fot, och sanunanfaller vid polen med 

 hafvets yta. Att intet växtlif är möjligt ofvanföre denna gräns 

 är klart. Vi hafva endast i förbigående anfört detta, ehuru 

 såsom bekant i Finland, med undantag af några fjäll i Lapp- 

 marken, icke förekommer någon snögräns. 



Af det som blifvit antördt om temperaturens aftagande 

 i de högre luftregionerna och snögränsen är det klart, att 

 temperaturen i ett så kalladt högland eller högslätt måste 

 följa samma lagar, så att medelteynjjeraturen derstädes afta- 

 ger i samma förhållande, som dess höjd öfver hafvet tilltager. 

 Detta synes ganska anraärkningsvärdt, då man känner att so- 

 len verkar starkare på sådan jord, men förklaras derigenom, 

 att värmens utstrålning från jorden i sådana fall är starkare, 

 då den kalla luften strömmar öfver jordens yta. I samman- 

 hang härmed anse vi oss endast böra anmärka, att luften i 

 omkretsen af en högslätt är kallare än i midten af densamma, 

 emedan äfven här mera värme utstrålar än från midten. Så 

 har man funnit årets medeltemperatur i midten af högslätten 

 i Santa Fe de Bogota utgöra 14,5'\ då den i ränderna af 

 samma högslätt utgör endast 13,i"\ Utom den geographiska 

 bredden verka i detta afseende äfven andra förhållanden, som 

 vi dock anse oss icke här bchöfva vidröra. Vid sådana fy- 

 siska förhållanden som förekomma i högländer, är det klart, 

 att temperaturen under året och dygnet måste vara ganska 

 omvexlande. Så observerade A. v. Ilumboldt på högslätten 



