251 



dast i en ganska sned riktning träffar t. ex. en lodrätt stå- 

 ende klippvägg. Följden häraf är den, att en lodrät vägg 

 uppvärmes vid solens uppgång mera än en plant sluttande, 

 men att denna uppvärmning a.ftager med solens tilltagande 

 höjd på himlalwalfvet, då vi nemligen förutsätta, att jorden 

 är tillgänglig för morgonsolens strålar, såsom förhållandet 

 är dä jorden sluttar åt öster. 



Af vigt i detta afseende är väderstrecket, mot hvilket 

 en odlad jord sluttar. Om vi antaga, att en åkerjord sluttar 

 från vester åt öster, så är det klart, att densamma från so- 

 lens uppgång till aftonen bestrålas af solen. Antages åter, 

 att sluttningen äger rum i en riktning från norr till söder, 

 så belyses den nästan hela dagen och företrädesvis af mid- 

 dagssolens nära lodrätt fallande strålar. Emedan de flesta 

 strålar absorberas, då de falla i denna riktning på en yta, 

 måste den jord, som bestrålas af middagssolen starkast ab- 

 sorbera solstrålarne, och derigenom i högre grad uppvärmas 

 än den, som träffas af morgon- och aftonsolens sneda strå- 

 lar. Häraf kan man således draga det resultat, att en jord 

 med åt söder sluttande läge, hvilken träffas af solstrålarne 

 från morgon till qväll, dervid solstrålarne^ med solens till- 

 tagande höjd på himlahvalfvet^ i oafhrntet stigande propor- 

 tion absorberas^ måste iippjvärmas mera än en jord der detta 

 icke är förhållandet. Att luftens temperatur i samma för- 

 hållande tilltager anser jag mig endast i förbigående böra 

 anmärka. Äger jorden sluttande läge åt öster, bestrålas den- 

 samma om morcjonen och åt vester om aftonen af solen och 

 vinner härigenom jemte luften en ökad temperatur. En syd- 

 västlig eller sydostlig sluttning är i detta hänseende mera 

 gynnsam än den vestliga och ostliga; ty i detta senare läge 

 kan jorden icke beliörigen blifva uppvärmd af solstrålarne, 

 så att ett öfverskott af värme skulle uppstå, emedan solstrå- 



