268 



rande beståndsdelar, kalk till icke ringa qvantitet aflägsnas 

 från åkerjorden med det nederbördsvatten, som flyter från 

 jorden. Såsom väl bekant utgöra kalk och humus de äm- 

 nen, som minska åkerjordens plastiska egenskap, emedan 

 deras fina korn lägra sig omkring lerjordens partiklar, så 

 att desamma icke adhaerera vid hvarandra. Om vi nu an- 

 taga en åkerjord, som utgöres af lera, och att genom fort- 

 satta skördar och athmosphaeriska luftens inflytelse dess 

 qvantitet af humus blifvit nedsatt till ett minimum, och att 

 äfven dess kalkhalt af ofvan uppgifven orsak förminskats, är 

 det klart att lerjorden blir hård, då den torkar och, seg, sam- 

 manhängande, i vått tillstånd. Följden häraf är den, att sådan 

 jord blir ganska svårbrukad, emedan de kapillära rummen 

 emellan lerjordspartiklarne försvunnit. 



Rötterna äro, såsom väl bekant, de organer genom hvilka 

 växterna hemta närande ämnen från jorden, hvaraf följden 

 är, att växterna utvecklas fullständigare ju mera rötterna 

 kunna utbildas. Låtom oss nu, med afseende dera, taga i 

 betraktande huruvida en sådan matjordens fysiska egenskap 

 är förenlig med denna utveckling. 



Då roten skjuter ut från det groende sädeskornet, vä- 

 xer densamma genom förlängning af rotspetsarne. Roten är 

 här, såsom den vegetabiliska väfnaden i allmänhet, samman- 

 satt af celler *) lägrade till hvarandra, och genom delning 

 mångfaldigas dessa celler, hvaraf följden är att dess dimen- 

 sioner tilltaga d. ä. den växer på längden. Från sidorna af 

 den sig utvecklande roten utväxa, genom likartad förökning 

 af cellerna, hårformiga förlängningar, de så kallade rothå- 

 ren **), hvilka bestå af celler, omgifna af en ytterst fin hinna. 



*) Se min ufliandling: Försök att utreda oi sakerna till missväxten 

 i Finland, ll-.fors 1870, pag. 2—7. 



**) Se samma afliandl. Fig-. I 1 b. 



