279 



brukarens intresse att, så vidt möjligt är, afhjelpa cle olägen- 

 heter som vidlåda sandjorden. Med anledning af livad vi 

 ofvanföre anfört kunna vi således i detta afseende uppställa 

 två indikationer, som böra uppfyllas, och dessa äro: 



1) öka sandjordens cohaerens, 



2) öka mängden af den zeolithiska beståndsdelen i den- 

 samma. 



Då den första indikationen uppfylles, minskas afdunst- 

 ningen från jordens yta, hvaraf följden är, att densamma icke 

 så hastigt uttorkar. Genom förökandet af den zeolithiska be- 

 ståndsdelen i jorden, tillvinnes densamma en större mängd 

 partiklar, hvilka upptaga och magasinera de växtnärande be- 

 ståndsdelar, som tillföras jorden, tilldess de kunna upptagas 

 af de odlade växterna. Genom sådan åtgärd qvarhållas de- 

 samma i matjorden, så att de icke med vattnet tränga till 

 alfven, och sålunda gå för de odlade växterna förlorade. För 

 att öka sandjordens cohaerens bör densamma väl uppblandas 

 med nödig qvantitet lermylla, hvilken är utmärkt genom en 

 stark cohaerens. Dervid är det förmånligt att lerjorden förut 

 varit hopsatt i hög, så att den förlorat sitt vatten och en del 

 af sin råa egenskap och mer eller mindre förvittrat, emedan 

 densamma då med större lätthet kan tillblandas. Genom 

 sådant tillägg ökas sandjordens cohaerens, och vattnets af- 

 dunstning från jordens yta förminskas, emedan lerjorden äger 

 en hög kapillär niättningskapacitet och således icke så lätt 

 uttorkar som sandjorden. Sålunda kan på ett enkelt sätt 

 sandjordens ofvananmärkta olägenhet upphäfvas, om sådan 

 tillförsel förnyas så ofta densamma deraf är i behof. 



Men lerjorden sådan den förekommer i naturen d. ä. 

 såsom kiselsyrad lerjord, utgör den matrix i hvilken zeoli- 

 therna bildas. Iläraf finner man således klart, att då lerjord 

 tillföres sandjord för att öka dess cohaerens, äfven vinnes 



