281 



Består en åkerjord af ett mäktigt lager af nuiUjord, 

 kan nian såsom en olägenhet hos densamma uppställa, att 

 den med en liiig mättningskapacitet förenar egenskapen att, 

 mättad med vatten, intaga en stor volym. Om densamma om 

 hösten besås med råg, och om våren, sedan snön afvikit, fryser, 

 lyftas densamma i liöjden. Här af följer att rötterna af rågplan- 

 torna mer eller mindre upplyftas från jorden, och utsättas för 

 den yttre luftens omedelbara inflytande. Afven denna olägen- 

 het afhjelpes genom tillföi-sel af passande lerjoi'd till nödig 

 qvantitet, förrän sådden verkställes; de fysiska grunderna 

 härför äro lullkomligt öfverensstämmande med dem, hvilka 

 vi meddelat i afseende å förbättrrng af sandjordens skadliga 

 egenskaper. Eridast i förbigående anse vi oss likväl böra 

 anmärka, att vältning om våren, vid passande fuktighetsgrad 

 i jorden, är af vigt för att förekomma eller minska den olägen- 

 het, om hvilken här är fråga. 



b) Alfven. 



Vi förbigå liär utredningen om alfvens geognostiska be- 

 skaffenhet och antaga såsom bekant, att det jordlager, som vi 

 kalla alf, har tillkommit genom förvittring af bergarter, och 

 att således arten och beskaffenheten af de bergarter, som så- 

 lunda förvittrat, äfven utöfva ett bestämmande inflytande på 

 alfvens fysiska och kemiska beskaffenhet. Det är klart, att 

 det jordlager, som vi kalla alf, dels qvarstannat på den plats 

 der förvittringen försiggått, dels med vattnet blifvit förflyttadt 

 till mer eller mindre långt från dess ursprungsort belägna 

 ti'akter, hvarest den i vattnet slammade förvittringsprodukten, 

 vid vattenströmmens aftagande hastighet, afsatt sig från vatt- 

 net, då de beståndsdelar af förvittringsprocessen, som varit 

 lösliga i vatten med detta flutit vidare, öåsoui väl I)ekant, 

 skiljer sig alfveu från matjordslagret genom sin ljusare färg, 



