282 



hvilken härrör af dess brist på humus, som är den slutliga 

 produkten af förmultnade organiska ämnen. För vårt ämne 

 är det af vigt, att i fysikaliskt hänseende skilja mellan tvenne 

 arter af alf, nemligen (/enomslnppande ocli icke genomsläppande 

 alf, af hvilka den förra representeras af grofkornig sand, 

 den senare af seg plastisk likartad lei-Jord. Att mångfal- 

 diga former finnas af alf, hvilka mer eller mindre närma 

 sig den ena eller andra af de antagna ytterligheterna, inser 

 nian lätt, likasom att dessa förhållanden utöfva ett positivt 

 inflytande på den större eller mindre lätthet med hvilken 

 vattnet tränger genom alfven. Den för jordbruket vigtigaste 

 egenskapen hos alfven är den lätthet, med hvilken vattnet 

 genomtränger densannna. 



Vatten tillföres, såsom väl bekant, den odlade jorden 

 dels genom nederbörd, dels från aflägsna trakter genom 

 vattenströmmar under jorden. Om nu genom nederbörd mera 

 vatten tillföres den odlade jorden än matjorden, i öfverens- 

 stämmelse med kapillaritetslagarne, kan binda eller rättare 

 qvarhålla, tränger detta till alfven. Ar alfvens fysiska kon- 

 stitution sådan, att vattnet kan genomtränga, flyter detsamma 

 ned i djupet. Består alfven deremot tätt under matjordslagret 

 af sådan lerjord, som icke genomsläpper vattnet, stannar det 

 här och blir hvad man kallar hydrostatiskt. En matjord, som 

 hvilar på sådan alf, besväras derföre af för vegetationen skad- 

 ligt stillastående vatten; ty då nederbörden upphört ocii vatt- 

 net begynner afdunsta från jordens yta, befrias ett större eller 

 mindre antal kapillarnim härigenom från det vatten de inne- 

 hålla, och vattnet från ytan af alfven uppstiger ständigt, enligt 

 kapillaritetslagarne, och fyller do genom afdunstningen tömda 

 kapillarrummen. Om nu matjorden icke är belägen utöfver 

 den gräns, inom hvilken vattnet, enligt kapillaritetslagarne, kan 

 stiga d. ä. inom det kapilliira vattnets stigningszon, som vi 



