283 



afhandlat pag. 173, blir den hvad man kallar vattensjuk. 

 Detta förhållande utöfvar ett skadligt inflytande på de odlade 

 sädesslagens fullständiga utveckling, emedan dessa frodas bäst 

 då den jord, i hvilken de växa, endast en kortare tid är ka- 

 pillariskt mättad ined vatten, och deremellan innehåller en- 

 dast hygroskopiskt bundet vatten. I detta afseende utgör 

 endast ris, som icke odlas hos oss, ett undantag, emedan 

 detta sädesslag, i motsats till de hos oss odlade sädesslagen, 

 frodas bäst i en jord, som är ständigt mättad med vatten. 



I afseende å det på ytan af alfven stagnerande vattnets 

 skadliga inflytande på de hos oss odlade sädesslagen, kunna 

 mångfaldiga variationer äga runi, Låtom oss t. ex. antaga, 

 att ytan af sådan alf är jemn, och att fältet icke är sluttande 

 åt något håll. I denna händelse kan vattnet icke afflyta från 

 ytan af alfven, utan aflägsnas endast genom att uppstiga inom 

 sin kapillära stigningszon och sålunda afdunsta från ytan. 

 Detta sker långsamt i en matjord, som hvilar på lerjordsalf, 

 och under den tid, som härtill erfordras, skadas äfven vege- 

 tationen till sin frodighet. Ar ytan af alfven deremot lika be- 

 skaftad, men sluttande åt något håll kan vattnet, i öfverens- 

 stämmelse med tyngdlagarne aflägsnas, i hvilken händelse 

 jorden hastigare än i det först antagna fallet kan befrias från 

 det öfverflödsvatten, som besvärar densamma. 



Om vi åter antaga att, alfvens yta må nu vara sluttande 

 eller plan, å vissa ställen af den odlade jorden det icke 

 genomsläppande lagret af alfven bildar fördjupningar af större 

 eller mindre omfång, är det klart, att vattnet som genom mat- 

 jordslagret trängt ned till alfveu här blir stagnerande, och 

 således icke kan aflägsnas på annat sätt än genom afdunst- 

 ning. Står en sådan fördjupning i sammanhang med vatten- 

 strömmar, hvilka under jorden tillföra vatten från längre 

 eller kortare distans, inser man lätt, att här bildas en källa 



