285 



matjord livilar på en icke vatteiigenonisläppande alf, hvaraf 

 följden är den, att sådan matjord, vid fortfarande regn om 

 sommaren och framför allt om hösten, då nederbörden i Fin- 

 land är ganska ynniig, san)t om våren då snön smälter, i all- 

 mänhet besväras af vatten, så att den vegetation der.samma 

 fi-ambrijigar deraf blir lidande. Det är således af vigt, att, 

 i öfvensstännnelse med fysiska lagar, afhjelpa dessa olägen- 

 heter. Detta vinnes på sådan alf och med sådant läge, som 

 vi ofvanföre antagit, fullständigt endast derigenom, 



1) att matjordslagret fördjupas till 12 ä 14 tums djup; 



2) att åkerjorden p)ä de''i lägst belägna delen förses med 

 ett utjallsdike så djupt som fallet medgifver, så att boftnet 

 af detsa?nma är beläget Jrån 1 till 2 alnar lägre än öfra 

 ytan af alf v en; 



3) att åkern indelas i 15 alnar breda tegar, hvilka be- 

 gränsas af tegdiken, 5 qvarter breda med ren och 2 '/^ qv. 

 djnpa, så att bottnet af sådant dike är beläget '/a ti^^ ^ fot 

 lägre än ytan af alf ven; 



4) att, hvarje gång sådan åker besås med höstsäd, alla 

 renar skottas och jemte sjelfva diket omsorgsfullt befrias från 

 gräs, så att vattnets kapillära rörelse kan framkallas mellan 

 ytan af det icke genomsläprpande lagret af aljven och mat- 

 jordslagret; 



5) att åkertegarne briikas så, att de erhålla en kullrig 

 yta, så att vattnet, som tillföres densamma genom nederbörd 

 eller snösmältningen om våren, lätt må kunna offyta i teg- 

 dikena; samt 



Gj att hela den sålunda behandlade åkerjorden förses 

 med ett efter behofvet afpassadt nackdike, så att vatten från 

 den närbelägna trakten icke får tillträde till den odlade 

 jorden. 



