291 



kolsyra. Den Iramstående vigt och betydelse kolsyran äger 

 som lösningsmedel består äfven deri, att densamma i en väl 

 vårdad åkerjord alltid förekommer i fritt tillstånd och såsom 

 sådan ingår i jordlösningen, då deremot de fria hunmssyrorna, 

 genast efter det de blifvit bildade, ingå förening med baser, 

 såframt hydrostatiskt vatten icke förefinnes. Af sådan an- 

 ledning förekomma fria humussyror till stor qvantitet i en 

 jord, som är öfvermättad med vatten; men då de förenas 

 med växtnärande baser bilda de sådana föreningar, som icke 

 äro lösliga i vatten och således ej kunna upptagas af växterna. 



Salpetersyra och salpetersyrlighet vinnas genom tillför' 

 sel af qväfvehaltiga ämnen, och beträffande fosforsyrans ab- 

 sorption anmärka vi endast, att denna företrädesvis sker ge- 

 nom lerjord och jernoxid, med hvilka den bildar olösliga 

 föreningar, som åter sönderdelas, företrädesvis genom kol- 

 syrade och kiselsyrade alkalier. 



Af hvad vi i detta afseende anfört kan man således 

 draga följande praktiska resultat: 



1) Ätt en omsorgsfull jordbrukare hör noga vaka der- 

 öfver, att tillräcklig qvantitet kolsyra icke saknas i den jord 

 han odlar, om han skall kunna påräkna en lönande skörd för 

 sin omtanke. 



2) Ätt detta vinnes genom tillförsel af nödig qvantitet 

 organiska ämnen, som hilda humus, såsom en källa för denna 

 bildning af kolsyra. 



3) Ätt det icke är rationellt att låta den spillmng, som 

 skall påföras jorden, all för mycket förmultna., emedan den 

 kolsyra, som dervid går förlorad, kommer åkerjorden till 

 godo, om gödseln tidigare blir införlifvad med åkerjorden. 



4) Ätt det är rationellt att tillföra en rik mulljord, hvil- 

 ken skall gödas med benmjöl, lerjord hvilken absorberar fosfor- 

 syran, samt trädaska, om nödig mängd kali saknas. 



