295 



genomsläppande lagret af alfven. Det är klart, att ett ut- 

 fallsdike bör gräfvas på den lägst belägna delen af den od- 

 lade jorden, till sådant djup som lokalen medgifver, och att 

 vattnet från tegdikena ledes till detta dike. I närmaste öfver- 

 ensstämmelse med de fysikaliska lagarne motsvara sådana 

 diken ändamålet, då vattnet från de odlade tegarne lätt kan 

 afflyta i dikena, under den tid då jorden, i följd af starkt 

 och fortfarande regn eller snösmältning om våren besväras 

 af öfverflödigt vatten. 



Är deremot det icke genomsläppande lagret i alfven 

 beläget t, ex. 3 fot lägre än ytan af alfven, erfordras i samma 

 förhållande djupare tegdiken, i livilken händelse tegens bredd 

 äfven kan ökas. I förbigående anse vi oss härvid böra an- 

 märka att på ofvananfördt sätt dikad åkerjord äfven böi- för- 

 ses med näck- elle laggdike, till ett efter lokalen afpassadt 

 djup. Emedan det alltid är förenadt med svårighet att köra 

 öfver dessa diken med dragare, är det klart, att då nack- 

 diket gräfves vid den öfre randen af åkerfältet, icke alla teg- 

 diken behöfva sträcka sig till detta dike, utan endast på så- 

 dana ställen, hvarest nackdiket bildar en större eller mindre 

 sänkning, så att vattnet vid nederbörd stannar, om alfven 

 alldeles icke eller endast trögt låter vattnet genomtränga. 

 Då de öfriga dikena vid öfreä ndan upphöra på 5 å 6 alnars 

 afstånd från nackdiket, bildas här naturliga broar, öfver hvilka 

 dmgarena kunna passera från den ena tegen till den andra. 

 Om man på sådana ställen, hvarest vattnet till större eller 

 mindre qvantitet stannar i nackdiket, försummar att bereda 

 vattnet aflopp i tegdiket, skall man erfara, att matjordslagret, 

 vid öfra ändan af tegarne, blir segt och erhåller en plastisk 

 egenskap, i samma förhållande som matjordens procent af 

 lerjord tilltager. Följden häraf är en lokalt svag vegetation, 

 såsom förhållandet är, äfven i sådana fall der intet nackdike 



