210 



titet äfven häriyeiioni är en källa fö)- åkerjordens högre upp- 

 värmning. Lägges härtill inullkropparnes egenskap, att luiiiska 

 lerjordens plastiska egenskap, sålunda möjliggöra växtrötter- 

 nas lättare framträngande i den odlade jorden, att kolsyran 

 är det allmännaste och vigtigaste lösningsmedlet för de växt- 

 närande ämnen jorden innehåller, inser man lätt, att närvaro 

 af riklig qvantitet humus gifver den odlade jorden ett fram- 

 stående värde', att således användandet af kompost, i hvilken 

 dyjord förekommer till största qvantitet, för åkerjord, som he- 

 står af mer eller mindre styf lera, är fullkomligt rationellt. 



Värmens förhållande till den odlade jorden. 



Jorden erhåller sin värme från tvenne källor: 1) den 

 kemiska verksamheten i jordens beståndsdelar och 2) sol- 

 ljusets injiytande. 



Då vi i denna afhandling föresatt oss att afhandla åker- 

 jordens fysiska egenskaper, i afsigt att afhandla den kemiska 

 verksamheten i en senare del, inskränka vi oss i afseende å den 

 förstnämnda källan för jordens värme till att meddela en be- 

 räkning af den värme som utvecklas i jorden genom muU- 

 kropparnes sönderdelning, sådan den blifvit framställd af 

 Schumacher*). S. antager i en Preussisk Morgen jord plöjd 

 till 1 fots djup 2 millioner skålpund jord, som innehåller 5 7o 

 humus, således 100,000 skålpund. Enligt de Sanssitre oxi- 

 deras årligen 8 '/g "/oj "i^n Schumacher antager att 10 7o 

 humus sönderdelas till kolsyra och vatten **). Då nu humus 

 beräknas innehålla 50 7o i'ent kol, förbrännas årligen i en 



*) Dic rhysik in ihrer Anwcndiing auf Agricultur und Pflanzen- 

 physiologie. Berlin 1864. I. pag. 240. 



**) Klart är, att denna fördelning i olika jord är underkastad betyd- 

 ligare variationer, beroende på den större eller mindre lätthet, med hvilken 

 den athmosphaeriska luften kan intränga i jorden. 



