232 



således: att det djup, vid hvilket jordens temperatur blir kon- 

 slant, tilltager med af ståndet från eqvatorn *}. 



Frost i jorden. 



Af hvad jag anfört om orsaken till jordytans värme, så- 

 som en ganska föränderlig storhet, hvilken är närmast be- 

 roende af jordens insolation och värmens utstrålande, är det 

 klart, att då mot hösten den tid solen inverkar på jorden 

 mer och mer förkortas, under det liktidigt solstrålarne träffa 

 jorden under mer och mer sned riktning, mindre värme till- 

 föres jorden om dagen, i förhållande till den ökade qvantitet 

 värme som utstrålar. Följden häraf är den, att jordens tem- 

 peratur slutligen sjunker under O", och att således det vat- 

 ten, som jorden innehåller, stelnar till is. Det djup till hvil- 

 ket frosten, under våra klimatiska förhållanden, intränger i 

 jorden är ganska olika, emedan detta icke allenast beror af 

 temperaturen om vintern, utan äfveu af huru tidigt jorden 

 betäckes af snö. 



Snö och is äro såsom bekant dåliga värmeledare. Om 

 nu jorden redan tidigt på hösten betäckes af snö, förrän 

 frosten inträngt djupare, så förminskas härigenom värmens 

 utstrålande från jorden och kölden intränger icke lätt genom 

 snötäcket. Följden af detta förhållande måste vara, att under 

 sådana år, kälans djup är ganska ringa. Är snötäcket tjockt, 

 så att värmens utstrålning från jorden och köldens inträn- 

 gande förhindras, kan den utstrålning, som äger rum från 

 jorden under snötäcket, medföra den påföljd, att om jorden 

 var frusen till några tums djup, då snön täckte jorden, denna 

 genom den underifrån uppstigande värmen, som icke kan ut- 

 stråla i den kallare luften, bringas att upptina. Att under 



*) Det är klart, att jordarternas olika vilrnieledande förmåga härvid 

 äfven utöfvar inflytande. 



