237 



anställde ett experiment sålunda, att han fyllde ett kärl af 

 jern, som i bottnet var försedt med ett afloppsrör och hade 

 ett lock för att förekonnna afdunstning, med fuktig humus, 

 som i torrt tillstånd vägde 422,5 gramm, och öfvergöt den flere 

 gånger med vatten till dess den var mättad dermed. Sedan det 

 öfverflödiga vattnet afflutit genom afloppsröret, och efter flere 

 tinnuar ingen droppe mera visade sig i rörets mynning, då 

 käiiet med jorden stått i en luft af O**, ställdes detsamma i 

 fria luften öfver en natt, hvarefter den fuktiga jorden var 

 genomfrusen. Kärlet ställdes nu, med sitt frusna innehåll, 

 att stå i ett rum af 10 — 12<^ R. temperatur, hvarest jorden 

 upptinade efter G timmar. Härvid observerades, att då jor- 

 den begynte upptina, började vatten utflyta genom aflopps- 

 röret, hvilket fortfor, så länge smältningen varade. Tillsam- 

 nuintaget hade under denna tid 25,5 gramm vatten utflutit. 

 Då man nu härvid besinnar, att jorden blifvit mättad n)ed 

 vatten vid 0'\ att intet vatten afflöt, förrän den utsattes för 

 frostens inflytande, att vattnets afdunstning genom locket var 

 förliindradt, och slutligen att vatten åter begynte afflyta, då 

 jorden började upptina, och fortfor att flyta till dess jordens 

 upptining fullständigt inträdt, är det klart, att denna jord, 

 genom frostens injhjtande förlorat en del af sin kapillära 

 mnttninfjskapacitet. Den mulljord, med hvilken experimentet 

 anställdes, innehöll vid 0*^, förrän den bragtes att frysa, i 100 

 delar torr massa 108,8 delar vattten, men, sedan den upp- 

 tinat vid 0*^, endast 102,8 delar vatten. Dess vattenkapacitet 

 hade således minskats till omkring 6 %. Orsaken härtill är 

 icke med säkerhet utredd. Schumacher anser det sannolikt, 

 att detta fenomen beror på en genom frostens inflytande 

 framkallad förändring i mulljordens molekyler. Jag skulle 

 dock anse, att det anmärkningsvärda resultatet kan lätt för- 

 klaras sålunda, att, genom det i jorden innehållna vattnets 



