108 



2. Sammansättning. I sammansatta ord behåller 

 sista leden sin böjning och bör betraktas som hufvudord, 

 hvilket bestämmer hvilken ordklass det sammansatta ordet 

 skall tillhöra. Sammansättningens begynnelseord, om det är 

 ett substantiv, förblifver antingen oförändradt utan någon än- 

 delse, eller ock vidhänges detsamma en bindebokstaf (egentligen 

 en böjningsändelse) s, a, u eller i, t. ex. nöthus, sumardreng, 

 håndkorg, röthugga, sinnsetta; dagsverk, haraspor, svalubo, 

 sjelabysso, netibåt, vattibublo. '^^) Ar begynnelseordet ett 

 adjektiv, förblir det oförändradt, t. ex. störsigel, nyrog, ill- 

 veder, saltvatn, jusblå; är det åter ett verb, brukas antingen 

 blotta stammen, t. ex. k^veg, slipstein, tvétvatn, eller ock 

 vidhänges densamma ett -s, t. ex. drikksvatn, eller binde- 

 stafvelsen -an, t. ex. badankvast, kokanmåt, lesankår. Par- 

 tiklar bli oförändrade, t. ex. léttvituger, millantak, mötveder, 

 velsina. 



4') Om formen valu i sammansättningar se Eydqvist Sv. Spr. L. II 

 sid. 105. 





