105 



tid såsom subjekt eller objekt i en sats, t. ex. kva e tär? 

 kva så tu? sejiu kva ui vil. 



§ 88. Prononiiiia indefinita. 



Sing. Masc. Siug. Fem. Sing. Neutr. Plur. M. F. och X. 



nogan nogon noga noger 



ingan ingon inga inga 



anan åron ana åder 1. ådra 



kvar kvar kvart — 



sjölv sjölv sjölvt sjölva. 



Jämnte dessa må nämnas: mang, beggi och båda 

 (äfven förenade beggibåda), hvilka blott brukas i pluralis. 

 Sammansatta äro: kvariviein, n. kvarivieit; kvar åder 1. 

 kvarådra; nogerdeira. Skriftspråkets obestämda prono- 

 men man motsvaras i målet af han, t. ex. når han siglar, 

 ska han hå veder, eller tom, t. ex. tom talar tetta i byn. 



Adverben. 



§ 89. Dessa äro i målet likasom i skriftspråket mäk- 

 tiga gradförhöjning. Om deras komparativ har talats, då 

 frågan var om adjektivens (se § 80, anm.), superlativen ändas 

 på st, t. ex. långt, lenger, lengst. Men vanligare äro 

 hos adverben, likasom hos adjektiven, gradförhöjningsändel- 

 serna komp. are, superi, ast, t. ex. fort, for dåre, for dast. 

 - Flerstammiga äro: väl, vel eller brå, komp. beter, 

 superi, best; illa, verr, verst; myky, meir, mest; lite, 

 minder, minst; gärna, helder, helst. 



Bland pronominala adverb märkas: kvar? kvart? hur? 

 (som äfven kan bortlemnas isynnerhet framför mang och 

 myky), kvaför? tär, hjär, hi, ti, hiettan, tiettan, 

 tidan; inga, hvilket, äfvensom ålder, brukas motsvarande 



