101 



Anm. I fornspråket ändas adjektivens komparativ på 

 ri, som i nysvenskan motsvaras af re, hvaremot adverbens 

 komparativ ändas på r, som i nysvenskan rättast motsvaras 

 af er, men vanligast numera af re. Likasom sålunda i skrift- 

 språket den adjektiva komparativändelsen re äfven utsträckt 

 sig till adverben, så har i nyländska allmogemålet den ad- 

 verbiala komparativändelsen er utsträckt sig till adjektiven. 

 2. Gradförliöjningstilläggen are och ast (svag kompa- 

 ration) äro i målet likasom i skriftsvenskan de vanligast be- 

 gagnade. Exx. 



p os. frisk komp. friskare superi, friskast 



häv hävare hävast 



klok klokare klokast 



ny nyare nyast 



trägin trägnare trägnast 



vaker vakrare vakrast. 



Den gamla genit. plur. allra, som i skriftspråket tje- 

 nar till att förstärka superlativen , motsvaras i målet af all 

 eller a Ii. 



Räkneorden. 



§ 81. Bland grundtalen skilja sig endast följande från 

 skriftsvenskan: ein n. eit, tri, åtta, nie, tie, treti, förti 

 och de öfriga med ti (tio) sammansatta; af ordningstalen: 

 anan, tri di. Om anan längre fram. 



