96 



ändeisen åstadkommer någon förändring. T. ex. b^ndren, 

 städren, héndren, mestren, vennerna. 



7. Alla starka neutra, utom de, som ändas på g eller 

 k, bilda sin bestämda plurala form genom att foga en till 

 den obestämda formen; de på g eller k använda in, jfr mom. 

 1. T. ex. bånen, spöuden, neten; eggin, lokin. Samma osed, 

 som råder i svenska talspråket, nämnligen att till neutr. plur. 

 bestämda ändelse ytterligare foga ett a, håller äfven på att 

 insmyga sig i dialekten; man hör derför allestädes, der 

 denna är stadd i öfvergång till svenskan, bånena, netena, 

 lokina o. s. v. 



8. De svaga neutra bilda sin bestämda form i plura- 

 lis genom att foga a till obestämda formen, således: 0gona, 

 0rona, jertana. 



Namn. 



§ 77. Angående ortnanmen hänvisar jag läsaren till 

 min af handling „0m svenska ortnamn i Nyland'', intagen i 

 Finska vetenskapssocietetens Bidrag till kännedom af Finlands 

 natur och folk, 8:de hft. H:fors 1867. Några senare sam- 

 lade tillägg skola framdeles publiceras. 



§ 78. Personnamnen bestå af för- och tillnamn; en- 

 dast i få aflägsna byar saknas det senare och ersattes af 

 son (dotter) vidhängdt fadrens förnamn. — Nutidens ny- 

 ländska förnamn erbjuda i och för sig intet anmärknings- 

 värdt, varande desamma, som hos ståndspersonsklassen van- 

 ligast förekomma. Af deras förkortade eller dagligtals-for- 

 mer må dock några här anföras. Mas c u Ii na: Abu = Abraham, 

 Ädolt — Adolf, Akku nz Axel, Ante = Anders, Antu — Anton, 

 Arve = Arvid, Bentu i= Bengt, Biéli z:^ Berndt, Émelt zn Emil, 

 Fridolt = Fridolf , Gusta = Gustaf , Håns, Hannis, Janne, 



