95 



föregående konsonauten icke är 1 eller r, bildas bestämda 

 formen i enlighet med mom. 3. 



3. Alla raasculina och feminina substantiv, som i obe- 

 stämd form ändas på någon annan konsonant än g, k, 1 och 

 r (samt n, se nedan), få i sing. bestämda slutartikeln -en, 

 hvars e dock ljuder ganska svagt (jfr §§ 35 och 36 anm. 1), 

 t. ex. bussen, klabben, prosten, stormen, gropen, skeiden, 

 noten, kölden. 



Undantag. De på n eller nn (uppkommet af nd, se 

 § 61) få i bestämd form icke något tillägg, t. ex. stein, sokn, 

 vinn, hunn. Soknen höres dock stundom. Mån (best. form 

 af måne) är bildadt i enlighet härmed och med föregående 

 mom. 2. 



4. Alla neutrala substantiv, som i obestämd form än- 

 das på andra konsonanter än g eller k, samt de på vokal, 

 undantagande a, ha i singularis bestämda slutartikeln e, t. 

 ex. rade, hole, skume, beine, torpe, åre, lasse, skote, rive; 

 böe, blye, hee 1. höie, brennerie. De neutra, som ändas på 

 a, hafva i singularis den bestämda och obestämda formen 

 lika, t. ex. 0ga, jerta. 



5. Masculina af l:sta och 3:dje starka samt lista svaga 

 deklinationen äfvensom feminina af l:sta starka och 2:dra 

 svaga deklinationen bilda sin bestämda plurala form sålunda 

 att ändeisen na lägges till obestämda formen i pluralis; fram- 

 för detta tillägg bortfaller ur pluraländelsen r, t. ex. steiuana, 

 tiggarena, oksana, liana, brudana, yglona, finuna. 



6. Ord tillhörande 2: dra starka deklinationen bilda 

 sin bestämda plurala form oftast genom tillägg af en till 

 obestämda formen i pluralis, framför hvilket ur pluraländel- 

 sen e bortfaller, men stundom (särdeles då staiustafvelsen 

 slutas på n) genom att tillägga na, hvilket icke i plural- 



