68 



icke blott nn) framför ändeisen en, t. ex. fogeln sat tär up 

 stein: fogeln satt der på stenen. Jfr i formläran om ar- 

 tikeln. 



§ 62. H^t förekommer för ft i orden ett, etter, fn. 

 ept, eptir, sv. efter, och ettarst =: sist, „efterst." Likaså i 

 nästan alla andra svenska allmogemål samt i Norge enligt 

 Aasen N. Gr. § 147, anm., på Faröarne enl. Hammershaimb 

 sid. 251 och i Sönder- Jylland enl. Kok § 47. — Angående 

 ettarst, efterst se Rydqvist Sv. Spr. L. II sid. 441. 



§ 63. V framför r i begynnelsen af ord öfvergår stund- 

 om till b, t. ex. brinska, brida, brist zz: vrenska, vrida, 

 vrist. — I Nerikes dialekt (Djurklou sid. 8) har jag funnit 

 samma bruk anmärkt, men ej annorstädes. ^^) Der, likasom 

 i nyländskan, är det också ganska vacklande och osäkert. I 

 norska folkspråket finnes visserligen också öfvergången af v 

 till b, men icke i förljudet, utan inljudande, t. ex. bibra för 

 bivra, Fibreide för Fivrelde jfr Aasen N. Gr. § 133 anm. 



20) Jfr dock gotl. bräida, braid o. s. v. = sv. vrida, vred; Säve de 

 st. vb. i Dal. o. Gotl. sid. 21. 



