66 



nyl. timbra sv. timra fn. tiinbra 



gämb(e)l gamla gamlir, ar. 



Anm. 1. Afven nyl. håmbloger :::= tafatt, otymplig vore 

 man frestad att här anföra som ett exempel, men Säve har 

 ådagalagt att i detta ord b tillhör senare leden, alltså icke 

 är inskjutet. »Jfr hans undersökning „ Om Hamlets namn och 

 betydelsen deraf" aftr. ur Nord. Univers. Tidskr. sid. 10 f. 



Anm. 2. Såsom af flertalet bland nyss anförda exem- 

 pel synes, närmar sig målet i detta hänseende mera till forn- 

 språket än till nuvarande svenskan och liknar härutinnan 

 mycket den äldre medeltidsskriftsvenskan, hvilken har samma 

 förkärlek för att under samma förhållanden inskjuta ett b, 

 jfr Petersen d. D. N. o. Sv. Spr. Hist. bd II sid. 195. 



I Estländska svenskan inskjutes sannolikt b på samma 

 sätt, ehuru Ruszwurm i sina antydningar om denna dialekts 

 ljudförhållanden icke uttryckligen nämner sådant, men det 

 tyckes bevisas af några i hans arbete anförda dialektord, 

 t. ex. sambla, wämbl', shrumbrat, råmbl. Wahlström sid. 

 7 anför att i Uppland „m i slutet af enstafviga ord ljuder 

 som mb och likaså 2 m efter u;" jfr Upmark § 14. I Norge 

 på vissa orter (t. ex, Söndmör) inskjutes alltid b efter m, när 

 1 eller r följer enl. Aasen N. Gr. § 57, anm., i andra land- 

 skap åter assimileras mb till mm, anf. arb. § 136. 



Detta eufoniska b återfinnes sålunda både i de äldre 

 nordiska språken och i några svenska och norska dialekter. 

 Men också i det grekiska och de romaniska språken tyckes 

 välljudet ej sällan fordrat inskjutning af denna konsonant, 

 oftast under förhållanden likartade med de ofvan berörda, 

 t. ex. ^törj^^Qta (iie<jog, rj^éQo)', i latinet gör p sanmia tjenst 

 t. ex. promptus, emptus. I spanskan : hombre, nombre, i fran- 

 skan: nombre, chambre, i engelskan (från romanisk språk- 

 stam upptagna): chamber, chamblet o. s. v. ' 



