64 



från han fått sin uppgift (anf. st.) att något dylikt skulle 1 

 återfinnas i Nyland är mig obekant: jag åtminstone har al- 

 drig hört det. På några ställen i Norge, isynnerhet i Gud- 

 brandsdalen, går hj öfver till sj, enligt Aasen N. Gr. § 140 

 anmärk. 



§ 54. Mv för tv förekommer stundom i förljudet t. 

 ex. kvaga, kvart, kvinna = tvaga, tvärt, tvinna, dock långt- 

 ifrån allmänt. Jfr Möller sid. XII, Wahlström sid. 7, 

 Linder § 111: enligt desse författare råder detta bruk på 

 sina ställen i Halland, Uppland och Södra Möre härad af 

 Kalmar län. 



§ 55. I konsonantförbindelserna rkt och sktutstötes 

 vanligen k t. ex. mert, mört, start =: märkte, mörkt, starkt; 

 falst, rast, svenst, engelst := falskt, raskt, svenskt, engelskt; 

 jfr nedan § 59. 



Orsaken är naturligtvis uttalets större beqvämlighet och 

 den har haft samma verkan på allmogemålen i Norra Ån- 

 germanland enligt SiDEXBLADH § 30, i Södra Möre härad 

 enl. Linder § 98, i Södertörn enl. Upmark § 27, i Sönder- 

 Jylland enl. Kok § 95, 2. Enligt sistnämnde förf. skall det 

 i forndanskan och i dagligt tal ännu i förra århundradet 

 hafva varit vanligt att sålunda bortkasta k framför t; i im- 

 varande danska talspråket förebygges sammanstötningen af 

 skt genom att bortkasta t och Kok anför 1. c. en författare, 

 som föreskrifver „at man skal skrive et kysk og ikke et 

 kyst Fruentimmer, da det sidste kunde give Anledning til 

 Misforståelse ! " 



§ 56. ffjd för 11. Assimilationen af d efter 1, som i 

 nysvenskan är så vanlig, eger visserligen också rum i målet, 

 men på långt när icke i samma grad. Äfven häri står må- 

 let på en äldre ståndpunkt, såsom af följande exempel fram- 

 går: 



