51 



Derefter kom ett tidsskede, då man efter g och k insköt ett j, 

 när len vokal följde och då de bägge konsonantljuden hördes 

 hvart för sig — således rent gj, kj — såsom det nu för det 

 mesta sker i Danskan. Sist kom det skifte, i hvilket vi nu 



I anseende till de verkligen ganska många „ dialektord ur Vestgötamålet," 

 hvilka nämnde förf. anför såsom gemensamma för detta mål och nyländskan, 

 aktar jag hans påstående värdt ett utförligare bemötande, stödjande sig på 

 en någorlunda detaljerad jämnförelse mellan de två målen. 



a) Ljudläran (några vigtiga fall endast; citaterna äro ur Hors Dia- 

 lectus Yestrogothica): a i vestg. „S3epe = å" (sid. 34), exx. kall, bann 

 m. fl. i nyl. aldrig (de två ord undantagna, som nämndes i § 11, I anm. 1), 

 men väl motsvaras tvärtom sv, å af nyl. a, t. ex. stå, hälda. — „A in ä ssepe 

 mutant vg." (sid. 35) exx. vara, start, i nyl. aldrig. — „Littera t in syllabis 

 brevibus difficilis Vestrogothis est pronunciatu atqve ideo ejus loco e ab il- 

 lis s^penumero ponitur." Af de 32 der (sid. 35) anförda exemplen har en- 

 dast ett i nyländskan sin motsvarighet nämnl. geva = gifva (fn. gefa). 

 Kort i är ett af de i nyl. målet vanligaste ljud och motsvarar ofta sv. e, 

 alltså just motsatsen till vestgötiskan. 



„Pro å habent ö" (sid. 37) exx. töllt, soldat, bröttass: i nyl. ytterst 

 sällan, jfr ofvan § 20, 2 anm. 



Det korta öppna o-ljudet öfvergår i vestgöt. ofta till ou: af alla de 

 hos HoF sidd. 37 och 38 härå anförda exx. återfinnes ej ett enda i nyl., 

 lika litet som några med dessa analoga. Deremot motsvaras det långa slutna 

 6 i vissa ord af nyl. diftongen ou, jfr § 26. 



Hvad konsonanterna beträffar, så må nämnas att i vestg., likasom i 

 de flesta andra svenska allmogemål, ganska ofta förekommer det tjocka 1-lju- 

 det, hvilket i nyländskan aldrig höres. Öfriga af Hor anförda egendomlig- 

 heter äro jämnförelsevis obetydliga och för det mesta, äfven de, främmande 

 för Nyländska målet. Så t. ex. säges sidd. 39 och 40 visserligen att vest- 

 göten uttalar h aspireradt framför v, likasom nyländingen, men som exem- 

 pel på undantag derifrån anföres hvass, som i nyländskan städse ljuder som 

 hvass, kvasser. 



b) Formläran (här nästan endast om subst.): 



HoFS „l:ma declinatio" har plural-ändelsen err = nyl. or, t ex. 

 vg. kronerr, nyl. kronor. 



