46 



i 



språkforskning, ingen annan regel än sitt godtycke, om det 

 någon gång faller dem in att tveka mellan skrif sätten fog el 

 och fågel, mon och mån. (En hel hop andra likartade 

 ord kunde anföras: höge och hage, tog och tåg, skoda och 

 skåda, m. fl., men vid dem tvekar, gudnås! ingen af dem). 

 Här vägledes en nyländing genast af den bestämda skilnad, 

 som i hans mål göres mellan det korta o och det långa å. 

 Sådana ord åter, hvilka i svenskan ljuda och skrifvas full- 

 komligt lika, ehuru de äro af helt olika betydelser och helt 

 skiljaktigt upphof, få till följd af målets fullkomligare qvan- 

 titetsförhållanden helt olika uttal och utseende, så att de 

 icke kunna förvexlas: t. ex. loda (hserere) och låda (area), 

 kopar (cuprum) och koppar (scutellse), lesa (legere) och läsa 

 (claudere), sjel (phoca) och själ (anima) m. fl. 



Anm. Kort vokal framför enkel konsonant och deraf 

 beroende qvantitetsförhållanden, som likna nyländska allmoge- 

 målets, finnas mer eller mindre fullständigt och tydligt an- 

 gifna af Ruszwurm II § 403 för svenskan i Estland *^), af 

 WiDMARK s. 9 för Vesterbotten (jfr likvisst exx. gammal 

 sid. 11 och mykkje sid. IG), af Linder § 83 för S. Möre 

 (jfr dock exx. gam mel, sam men § 10, komma § 174), af 

 Rydqvist Sv. Spr. L. IV sid. 9 för Dalarne, af Säve Bern. 

 över Gotland sid. 219. 



Dock finnes, så vidt jag kunnat utröna förhållandet, i 

 ingen annan svensk dialekt en så noggrann öfverensstäm- 

 melse med forntungan i detta hänseende, som nyländskan har 

 att uppvisa. 



Icke i alla norska dialekter, men dock i de „fleste 

 og bedste" lära stamstafvelserna i afseende å qvantiteten öf- 



^•') RuszAvuRM antag-cr hiiv utan skäl inflytande af Estniskan såsom 

 verkande orsak. 



