30 



Anm. I de få ord, der det svenska slutna å-ljudet, 

 motsvarande fn. o, u, i skrift återgifves med o, (t. ex. fogel, 

 kol, konung, son), är det sjelffallet att målets korta o mot- 

 svarar detta, alldenstund ju äfven de uppräknade orden (och 

 dessutom åtskilliga andra af samma art) rätteligen böra i 

 svenskan stafvas med o, icke med å. 



6) svenskt öppet å, fn. a (sällan), t. ex. 

 nyl. fonga sv. fånga fn. fånga 



vomb våmb vömb (ö := a) 



7) svenskt öppet ö, fn. o (sällan), t. ex. 

 nyl. törst sv. törst fn. J)Orsti 



tors törs poYi 



boldo (äfven b0ldo) böld — 



blotna (blötna) blotna 



troskol tröskel fjresköldr. 



Anm. 1. I andra svaga deklinationens substantiv sva- 

 rar ändeisen o (i vissa fall under den äldre formen u) mot 

 svenskans a, hvarom se längre fram i formläran. 



Anm. 2. I adj. ändelserna -ig, -igt, motsvaras sv. i 

 ganska ofta af målets o, u; t. ex. hungroger, hungrot; lurv- 

 oger, lurvot; viluger, vilut; hiroger, birot; bånoger, bånot, 

 dock äfven barsloger eller barsliger. I ordet tom svarar må- 

 lets o mot sv. e: dem, fn. ei: {leim (dat. plur.). 

 § 18. w (målets korta u) motsvarar: 



1) svenskt öppet o, se § 17, 4 anm. 



2) svenskt slutet u, fn. a, o, u, u, t. ex. 



nyl. huvu sv. Imfvud fn. höfuÖ (ö zz: a) 

 stuvu stuga stofa 



smulu smula moli 



furu fura fui-a 



tu du I>u. 



