23 



nyl. k^ld sv. köld fsv. kyld, fn. kuldi 



hfjråo börda fn. byrSr. 



Anm. 1 Borgå socken användes långt é i st. f. 0, som 

 der aldrig böres, likasom i den estländska svenska munar- 

 ten. Jfr RuszwuRM II sid. 299. T. ex. 



nyl. (Borgå) ben E.sv. ben sv. bön fn. boen 

 séter set söt soetr 



féter fétro fötter foetr. 



Men ej blott det svenska ö, som uppstått af fn. oe, ut- 

 bytes i Borgå mot é, utan ofta äfven de ö-ljud, som i fn. 

 motsvaras af diftongerna au och ey och som i målet enligt 

 regeln motsvaras af tveljuden öu och öi, se dessa. Så tyc- 

 kes äfven fallet vara i Estländska svenskan, trots Ruszwurms 

 uppgift (Eibof. II sid. 298): „das schwed. ö, wenn es aus 

 dem altnord. au entstanden ist, lautet durchgehens au zu- 

 weilen äu; wo ö aus ey stammt, bleibt ei öder ai. " Jag anför 

 några ur Buszwurms arbete hemtade exx. jämnte deras mot- 

 svarigheter i nyländska målet, sådant det talas i Borgå socken, 

 nyl. (B.) reder E.sv. rean (II s. 305) sv. röd fn. rauör 



éron, eror eran (Ils. 31 7) öron eyru 



bré bré (Ils. 319) bröd brau6 



déd(subst.) dé (Ils. 320) död dauöi 



trést (upa) trest (Ils. 356) (för)trösta treysta. 



Dock kan i allmänhet sägas att såväl i Borgå-munar- 

 ten som i Estländska svenskan diftongerna öu (au) och öi 

 (ei) i regeln motsvara de fornnordiska tveljuden, och att é- 

 Ijudet, likasom annorstädes 0-ljudet, i dessa fall är en öfver- 

 gång till skriftsvenskan. 



§ 14. a (målets korta a) motsvarar: 

 1) svenskt slutet a, fn. a, e, t. ex. 

 nyl, tala sv. tala fn. tala 



