till att småningom förgöra det egentliga allmogemålet, har 

 dock den större hyfsning, som den svenska allmogen i Ny- 

 land vetat tillegna sig dels genom sin sjöfart, dels genom 

 sin täta beröring med hufvudstaden, samt den läskunnighet, 

 hvilken den tillföljd af en vårdad hemundervisning besitter 

 och hvilken äfven i de flesta socknar af presterskapet med 

 skäl lofordas, åstadkommit att befolkningen har tvenne tungo- 

 mål i sin makt: de bildades eller det vanliga svenska tal- 

 språket samt sin egen dialekt. Det förra användes städse 

 i umgänget med herremän, den senare vid samtal med likar. 

 Det har häraf inträffat att allmogemålet rönt stor inverkan 

 af den såsom förnämligare ansedda skriftsvenskan och att 

 vid forskningar i målet många svårigheter ställa sig i vägen, 

 enär man alltid tilltalas eller besvaras på ganska god och 

 ren svenska. Direkta frågor angående målets egendomlig- 

 heter upptagas af bonden med misshag, emedan han anser 

 dem vara gjorda för att drifva gäck med hans tal och allt, 

 som sårar sjelfkänslan, retar denna allmoge: enda utvägen 

 blir derför att under samvaran med bondfolk lägga märke 

 till dess tal och vid första tillfälle anteckna sina observa- 

 tioner. Först efter att en längre tid hafva vistats på ett 

 ställe och om man förstått att göra afsigten med sina spörs- 

 mål klar för bonden, kan man hoppas att han oförbehåll- 

 samt och efter bästa förstånd skall besvara desamma: för 

 beredvillighet i detta afseende har jag att erkänna min tack- 

 samhetsskuld till bonden Arvid Jonasson i Strömfors och 



(till livars underhåll dfven den svenska befolkningen bidrager), kunna få 

 skicklige lärare, den ena folkskolan efter den andra in lättas med en ifver, 

 som står öfver allt beröm, helst man vet att den finska allmogen både i 

 allmänhet är fattigare och i följd deraf mera obenägen för penningebidrags 

 medgifvande än den svenska och dessutom med långt större seghet håller 

 på hvad far och farfar ansett tjenligt och nödigt. 



