för ock den svenska befolkningens antal något litet öfver- 

 eller understiger nu uppgifna summa, kan man dock förlita 

 si"- på att denna i det närmaste angifver det rätta förhål- 

 landet *). — Landskapets hela befolkning uppgår till ungefär 

 170,000 personer. 



I detta sålunda till större delen svenska landskap ta- 

 las en dialekt, hvilken i flere än ett afseende är egnad att 

 väcka språkforskarens interesse och hvars närmare känne- 

 dom denna af handling är ämnad att befordra. Dialektens 

 egendomligheter, ehuru, såsom af det följande nogsamt torde 

 framgå, både många och stora, äro dock ingalunda lätta att 

 få reda uppå. Ty ehuru icke här. såsom i Sveriges land- 

 skap, ett utbredt och ordnadt folkskoleväsende**) bidrager 



*) I Finska Litteratursällskapets tidskrift Suoini 7;de årg. finnes en 

 afhandling kallad „Bidrag till Finlands kännedom i ethnographiskt hän- 

 seende," hvilken dess författare (A. Wabelius) i ett senare skrifvet „jälki- 

 lause" (= eftertal) uppgifver sig hafva låtit öfversätta till tyskan för ut- 

 ländingars räkning. Jämnte åtskilliga märkvärdiga underrättelser om de fin- 

 ländske svenskarnes dialekt, seder m. ra. betjenas utländingarne också med 

 upplysningar om deras antal, hvilket t. ex. i Nyland på den tiden (1847) 

 utgjort — icke fullt trettiotusen! Finner läsaren denna siffra, jämnförd med 

 den ofvan meddelade äfven med afdrag af cirka 20 års folkökning, under- 

 bart låg, så lär hans förvåning icke minskas, då han af herr Warelius får 

 veta att Raseborgs vestra prosteri, som nu har 21,080 svenska invånare, år 

 1847 egde endast ettusentvåhundra sådane. Jag tror herr Warelius för san- 

 ningens skuld hade gjort mycket bättre uti att lemna utländingen i hans 

 förra okunnighet om „ Finland i ethnographiskt hänseende." 



**) Tyvärr ser det ut som vårt lands svenska församlingar länge lära 

 få vänta på folkskolor. Till en del ligger visst orsaken till senfärdigheten 

 att inriitta sådana uti motviljan för utgifter, men hufvudskälet är väl än- 

 dock bristen på personer, hvilka vore lämplige till lärare och, sjelfve ut- 

 gångne ur allmogens leder, kunde bringa den till insigt af undervisningens 

 vigt och värde. En sådan förmodan ledes man lätt till af det faktum att 

 i de finska församlingarna, som fiån folkskolelärareseminariet i Jyväskylä, 



