93 



Anm. Öuga och öira hafva oftast i plur. öugor och 

 öiror (0gor, jerror), böjas alltså i plur. såsom svaga feminina, 

 ehuru den äldre formen öugon, öiron (0gon, 0i'on) på flere 

 orter höres; jfr Aasen N. Gr. sid. 154, Hammershaimb sid. 

 289. Af jerta finnes pluralformen jerta, hvarigenom äfven 

 detta ord, likasom de i noten uppräknade, visar sig tillhöra 

 3:dje starka deklinationen. Den 3:dje svaga hade derför 

 här med skäl kunnat indragas, men för jämnförelse med 

 svenska skriftspråket samt norskan och färömålet har jag 

 ändock låtit den få plats. 



§ 74. Anomala substantiv. 



Följande substantiv äro i målet, likasom ock i svenska 

 skriftspråket, anomala: 



gås plur. gess; lus plur. lyss; 



kö plur. könar, sv. kor ^^) ; 



klo pl. klonar, sko pl. skonar, sv. klor och skor; 



ro pl. rönar, tå pl. tånar, sv. ror och tår; 



Alla dessa tillhöra i målet 3:dje starka deklinationen. Några andra 

 har målet hänfört dels till l:sta starka t. ex. lo (raasc), pl. loar, dels till 

 2:dra svaga t. ex. gärdo (fem.), pl. gärdor. 



*) Skogs-, sjo- eller berga-råd = rå; äfven rådandi, substantiveradt 

 prses, part. af vb. råda: den, som råder öfver skogen, sjön eller bergen. 



3ij Ordet begagnas sällan i målet och ersattes af kuddo plur. kudd- 

 or; likaså användes suggo pl. suggor i st. f. so, hvilket ej finnes i målet. 



