90 



2. Andra svaga deklinationens kännetecken är 

 pluraländelsen or eller ur; singularis ändas på o eller u (sv. 

 a, pl. or, fn. a, pl. ur) och alla hithörande ord äro feminina. 

 Detta o eller u har, i likhet med den maskulina ändeisen 

 a i föregående deklination, upptagits ur fornspråkets casus 

 obliqvi, hvaremot den forna feminina nominativändelsen a 

 råkat ur bruk. Dock hör man den ibland, måhända åter- 

 upptagen ur svenska skriftspråket; i några ord är den till- 

 ochmed uteslutande rådande t. ex. nesa, sv. näsa, hvilket ock 

 såsom svagt femininum är jämnförelsevis ungt, se Rydqvist 

 Sv. Spr. L. II sid. 217. Exx. 



