Substantiven. 



§ 71, 1. Likasom i skriftspråket återstå i målet af de 

 skilda kasusformerna endast nominativens och genitivens. 

 Den senare bildas så i singularis som pluralis genom tillägg 

 af s till nominativen, men användes jämnförelsevis sällan och 

 ersattes oftast genom en praeposition, t. ex. loki ti bytton, 

 taki up huse, eller ock genom sammansättning t. ex. bytt- 

 loki, hustaki. 



2. I afseende å substantivens genus öfverensstämmer 

 målet vanligtvis med skriftsvenskan och allmogens öra är i 

 detta afseende särdeles fint och pålitligt, såsom man ofta är 

 i tillfälle att i akt taga, emedan det könlösa pronomen den 

 högst sällan användes i st. f. han och hon: också ett af 

 målets företräden framför den bildade klassens talspråk, sär- 

 deles här i Finland, hvarest den uppträder som allena herr- 

 skande, såframt icke uttryckligen tal är om personer. 



3. Substantivens deklination är stark eller svag. 



