80 



konjugationerna må dock § 79 här nedan jämnföras. Om vo- 

 kalen framför konsonantgeminationen gäller hvad ofvan momm. 

 3 och 5 sades: väsendtlig skilnad i uttal uppstår derigenom 

 mellan t. ex. målets 6 skodd och skriftspråkets o skodd. 



Anmärkning. Vid en återblick på 3:dje konjugatio- 

 nen finna vi i målet mellan henne och 2:dra konjugationens 

 klass a, hvarur den förra utgått, ännu färre skilj aktigheter 

 än i skriftsvenskan. Men för att underlätta jämnförelsen 

 mellan målet och skriftspråket, har jag ansett lämpligast att 

 icke sammanslå dessa båda konjugationer, hvartill eljes hade 

 varit anledning. 



§ 67. Om Passivum. 



Passiva formen bildas i målet, likasom i skriftsvenskan, 

 på två sätt: antingen genom omskrifning med vb. bli, hvar- 

 till prseteritum participii fogas, eller genom en (ursprungli- 

 gen reflexiv) tilläggsändelse. Det förra sättet är alldeles 

 detsamma som skriftspråkets, det senare företer i afseende 

 å tillägget och användandet vissa olikheter, som göra en om- 

 ständligare utläggning nödvändig, 



1. Infinitivus bildas af den (fullständiga) aktiva in- 

 finitiven genom tillägg af s, t. ex. bindas, talas, gömas, rekk- 

 as, ros. Eget är att målets verb af 3:dje svaga konjuga- 

 tionen med vokaliskt utgående stammar samt några i vissa 

 afseenden med dem jämnförliga starka verb (få, slå) vanli- 

 gen upptaga i infinitivus passivi det a, som de i aktiva in- 

 finitiven sakna (jfr Rydqvist Sv. Spr. L. I sid. 138); man 

 hör således jämnte ros, skos, sys, nås, sås, flås, fås, slås 

 äfven roas, skoas, syas, nåas, såas, flåas, fåas, slåas. Att 

 jämnte sis och dis äfven finnas sias och dias följer af hvad 

 ofvan om dessa verb sagdt är. 



