75 



6 Klassen. 

 Inf. Praet. Supinum. 



Bjuda (fn. bjööa, sv. bjuda) böud budi 



Bryta (fn. brjota, sv. bryta) bröut bruti 



Drypa (fn. drjupa, sv. drypa) dröup drupi 



Flyga (fn. fljuga, sv. flyga) flöug flugi 



Flyta (fn. fljuta, sv. flyta) flöut fluti, flyti 



Frysa (fn. frjösa, sv. frysa) fröus frusi 



Juga (fn. ljuga, sv. ljuga) jöug jugi 2^) 



Klyva (fn. kljufa. sv. klyfva) klöuv kluvi 



Krypa (fn. krjupa, sv. krypa) kröup krupi 



Nypa (got. hniupan, sv. nypa) nöup nupi 



*Nysa (fn. hnjosa, sv. nysa) nöus nyst 



Kyta (fn. hrjota, sv. ryta) röut ryti 



Skjuta (fn. skjota, sv. skjuta) sköut skuti 



Skryta (sv. skryta) skröut skruti 



Str3'ka (fn. strjiika, sv. stryka) ströuk struki 



Suga (fn. siiga, sv. suga) söug sugi 



Supa (fn. Slipa, sv. supa) söup supi 



Tjuta (fn. t>j6ta, sv. tjuta) tjöut tjuti. 



§ 66. De svaga verben. För dessa verbs indelning 

 har Rydqyists uppställning af trenne konjugationer med 

 antagande af två klasser för andra konjugationen tyckts lämp- 

 ligast. Att till en skild fjerde svag konjugation hänföra de 

 (till största delen med j afledda) vokalförvandlande verben 

 (Rydqvists 2:dra konjugationens oegentliga anomala) hade 

 kanske dessa verb förtjenat, men då de i afseende å böj- 

 ningsändelser förete intet egendomligt och dessutom i vårt 

 allmogemål äro ganska få, har jag föredragit att uppräkna 

 dem under 2: dra konjugationen. 



2') Äfven det forntrognare lugi tror y<xg mig ha bort. Som jag dock 

 ej är fullt säker, har jag ej heller velat bibehålla stafsättet Ij. 



