71 



göra om äu delsen skall bibehållas eller bortfalla, ty man 

 hör t. ex, om hvartannat: les och lesa, far och fara, sprikk 

 och sprikka, stig och stiga, bjud och bjuda, alltså af samma 

 verb utan åtskilnad bägge formerna. Härifrån undantagas 

 dock verb med vokaliskt utgående stammar (utom si eller 

 sia), h vilka aldrig i infinitivus hafva ändeisen a. 



2. Prsesens indicativi ändas på er, utom a) ifall 

 stammen slutas på r, då ingen ändelse bifogas t. ex. ber, 

 sver (likaså äfven stjel af stjela), b) ifall stammen slutas på 

 vokal, då r bifogas såsom prsesens ändelse t. ex. går, sir. 



3. Prseteritum bildas genom afljud, hvars beskaffen- 

 het i de olika klasserna nedanstående förteckning utvisar. 



4. Imperativi 2 sing. uppvisar stammen utan tillägg 

 af ändelse; 2 plur. ändas på in. 



5. Supinum bildas genom tillägg af ändeisen i (egent- 

 ligen it. hvars t bortfallit i enlighet med § 4e3). Derjämnte 

 förekommer afljud hos vissa verb, se förteckningen. 



6. Om participium prsesens, hvars ändelse skulle 

 vara andi, se ofvan § 64, 5. 



7. Participium prseteritum, hvars stainstafvelse är 

 lika med supini, ändas i masc. och fem. på in, neutr. i (egent- 

 ligen it, hvars t bortfallit i enlighet med § 43). Den i ny- 

 svenskan införda konstlade åtskilnaden mellan de starka ver- 

 bens supinum och part. prset. neutr. finnes följaktligen icke 

 i målet. 



Endast följande starka verb har jag lyckats hopsamla: 



1 Klassen. 

 Inf. Preet. Supinum. 



"^Bé 1. bid (fn. bi?>ja, SV. bedja) bå bedd, bett, bidi 



*Drepa (fn. drepa, sv. dräpa) dräp, dräft drepi, dräft 



*Geva 1. gé (fn. gefa, sv. gifva) gå gevi, gédd, gett 



Ita 1. eta (fn. eta, sv. äta) åt iti, eti 



