43 



Anm. 2. Denne diftong (öu) ljuder i Nyland ungefär 

 så, som han här betecknats, men hade jag velat lägga större 

 vigt på likheten med fornspråket, hade jag likaså gerna kun- 

 nat skrifva au, deri följande ett så ypperligt föredöme, som 

 Ivar Aasens, hvilken i sin N. Gr. § 25 anm. säger: „i den 

 almindelige Udtale er lyden af A (i au) saa dunkel, at Dif- 

 tongen gjerne kunde betegnes med ou eller eu," och Munch 

 Fsv. o. Fn. Sprb. s. 9 säger uttryckligen att au ännu utta- 

 las som öu i Norge. — Ehuru icke a genom u-omljud i sven- 

 skan förvandlas till ö, (hvilket omljud Säve, Språkskiljak- 

 tigheterna i Svenska och Isländska fornskrifter sid. 7, anser 

 jämnförelsevis vara „en nyhet inom Isl., dock åtminstone 

 5 — 600 år gammal),'* så kunde man dock kanske hålla detta 

 nyländska uttal af au som öu för en tillstynnnelse dertill, 

 likasom diftongen ei uppstått genom i-omljud af a och förut 

 ljöd ai. På runstenarne äfvensom i Gutamålet och i Est- 

 ländska svenskan bibehålla båda dessa diftonger det ur- 

 sprungliga a-ljudet. 



Anm. 3. Tveljudet öu motsvarande fornn. au förekom- 

 mer äfven i åtskilliga andra nordiska allmogemål, dock i an- 

 seende till det i föregående anm. påpekade grumliga uttalet 

 af förra vokalen mycket olika betecknadt. Det återfinnes i 

 Estland enl. RuszwuR.^i II sid. 298 (fn. au = au, äu), på 

 Gotland enl. Säve Bem. över Gotland s. 248 (au = au), i 

 Vesterbotten enligt Widmark s. 12 (au = ew), i Jämtland 

 enl. Kydqvist Sv. Spr. L. IV s. 135 (au = au), i Österbot- 

 ten enligt muntliga meddelanden. — I norska allmogemål 

 motsvaras fn. au af au enl. Aasen N. Gr. § 25 och på Fär- 

 öarne har enl. Hajimershaimb af fn. au blifvit ey, uttaladt 

 öj (s. 241 f.). 



