37 



Anm. I Osterdalarne förekommer enligt Rydqyist Sv. 

 Spr. L. IV sid. 142 f. ofta ie som omkastning af ei samt enl. 

 Wahlström sid. 5 äfven i Uppland. Det fornn. é uttalas 

 af isländingarne nuförtiden som je och Gislason Oldn. F. 

 § 21 menar detta uttal hafva funnits till redan omkring år 

 1200. I S^^nderjylland finnes likaså diftongen ié motsvarande 

 det långa e, jfr Kok § 20. 



§ 24. Diftongen na motsvarar svenskt långt å, t. ex. 

 nyl. (Sj. o. Pyt.) uåka nyl. o. sv. åka fu. aka 



luar tar far 



guål gål, gård garör 



luåta låta låta. 



Anm. På svenska ön Runö i Liffland finnes äfvenle- 

 des diftongen uå eller, om man så vill, samma egendomliga 

 uttal af det långa å. Jfr Ekman Beskrifn. om Runö sid. 63 

 och RuszwuRM II § 403. 



§ 25. Diftongen yo motsvarar svenskt slutet ö och ut- 

 gör oftast, likasom detta, ett öfvergångsljud från fomsprå- 

 kets au och ey, det forntrognare nyländska allmogemålets 

 öu och öi. T. ex. 



Anm. Ett något så när liknande tveljud tyckes finnas 

 på Runö nämnligen uö, enl. Ek^hans nyssciterade Beskr. s. 

 63. RuszwuRM, som dock eger långt större sakkännedom, 

 nämner derom intet. 



§ 26. Diftongen oil motsvarar svenskt slutet o, t. ex. 

 nyl. bouk sv. bok fn. bok 



boul bord borJ^ 



