m 



Sjundeå socken och angränsande del af Kyrkslätt socken, 

 bägge i Raseborgs östra liärad. Diftongen uå förekommer 

 dock ännu i en annan socken, som, eget nog, ligger 15 till 

 IG svenska mil från dessa bägge, iiämnligen Pyttis, hörande 

 till Kymmene härad: ié och ye höras der visserligen ock, men 

 icke så allmänt, emedan el och öu qvarstå derstädes ännu. 

 Tveljuden ié, uå och ye torde sålunda endast vara att 

 anse såsom ett för vissa trakter egendomligt uttal af de enkla 

 (slutna, långa) vokalerna é, å och e. Beträöande diftongen 

 ou är väl rättast att göra samma slutsats, emedan han i forn- 

 språket motsvaras af den enkla, slutna vokalen 6 '2): dock 

 torde han fordom, enligt gammalt folks utsaga, varit långt 

 mera brukad i målet än nu, då det långa ö kommit sig mera 

 till heders. I några afsides belägna orter, såsom Lappträsk 

 och några nordliga byar i Strömfors, höres ou ännu temli- 

 gen allmänt. 



Enligt det ofvan sagda motsvarar alltså: 

 § 23. Diftongen ié svenskt slutet e och utgör, lika- 

 som detta, merendels ett öfvergångsljud från fornspråkets och 

 det egentliga målets ei, t. ex. 



12) Rask. Anvisn. s. U angifver visserligen uttalet af o hafva varit 

 nästan som en diftong, ov, men med Giumm D. Gr. P s. 465 anser jag ö 

 = 00. MuNCH cg Unger det oldn. Sprogs Gr. (tr. 1847) s. 4 angifva, i 

 likhet ined Rask, uttalet af o såsom ov, men Munch i sin Fsv. o. Fn. Sprb. 

 8. 12 (tr. 1849) tyckes ha öfvergått till Gkimms åsigt och förklarar att ö 

 uttalas som o i svenska sko, bro. Äfven Gislason § 19 är af samma me- 

 ning och jiimnfiir o med danskt o i Blod, ,. dog nogct dunklerc eller dybere." 



