34 



Anm. Detta Ijudskifte förekommer högst sällan och 

 knappt nog i flere ord än de anförda: äfven dessa uttalas 

 oftare med o. Att ö här endast är ett grumligt uttal af o 

 (troligen förorsakadt af den följande konsonantförbindelsen) 

 visas äfven deraf att i Pernå socken, der g eljes alltid ut- 

 talas vekt framför veka vokaler, (hvarom se nedan), ordet 

 golv, som jag just der antecknat, uttalas g' öl v, icke jölv. 



3) svenskt y, slutet och öppet, (högst sällan), t. ex. 

 nyl. hövla sv. hyfla — 



grönnner gi'yni fn. grimmr 



ömnoger yinnig — 



4) svenskt ö, slutet (sällan) och öppet (allmänt), fornn. 

 y (e, o, u, ö), t. ex. 



b) Diftonger. 

 § 21. Den första af svenska språkets utvecklingsperio- 

 der 'räknar N. M. Petersen (d. D. N. og Sv. Spr. Hist. bd 

 2 sid. 149) från språkets skilsmessa från fornnordiskan, eller 

 från den äldsta runstcnsålderns slut till omkring år 1250. 



