19 



2) svenskt öppet y, fn. y och y framför vissa konso- 

 nantförbindelser, (ehuru med många undantag) samt äfven nå- 

 gon gång eljes, då skriftspråkets öppna y motsvaras af fn. 

 y t. ex. 

 nyl. yster sv. yster — 



tynga tynga fn. I^yngja 



yter, yterst yttre, ytterst ytri, yztr 



ryraa rymma rpna 



krysa kryssa — 



Anm. 1. Målets y motsvarar svenskt slutet u allmänt 

 endast i ordet tjyv 1. tyv: tjuf, dan. tyv, forne. |)yf, för öf- 

 rigt här och der (mest i Pyttis socken), beroende på egen- 

 domligt uttal, t. ex. Gyd, jys zz: Gud, ljus jfr Rydqvist Sv. 

 Spr. L. IV sid. 86. 



Anm. 2. I Borgå socken användes aldrig det långa y, 

 utan i dess ställe begagnas i. Denna egenhet finnes ock i 

 Eibofolkets eller de estländska kust- och ö-svenskarnes mål 

 särdeles i Nuckö och Worms ^), se Ruszwuem II sid. 297. T. ex. 



^) RuszwuRM anser derför Worms i enlighet med en tradition bland 

 öns bönder hafva blifvit befolkadt från Finland och närmast från de två ny- 

 ländska socknarna Borgå och Kyrkslätt, samt anför som bevis för denna 

 åsigts rigtighet likheten mellan nyländska allmogemålet och ö-svenskarnes 

 språk samt de på Worms förekommande byanamnen Kerslätt, Borby (tidigare 

 Borgeby) och Saxby (i Borgå socken finnes nämnligen ock ett Saxby). Jag 

 vill visserligen ej helt och hållet förneka rimligheten af ett sådant anta- 

 gande, helst dialekterna, särdeles i afseende å de så egendomliga och in- 

 tressanta qvantitetsförhållandena, (dem dock Ruszvvtjkm tyckes hafva miss- 

 förstått jfr II § 403), verkligen hafva ganska stor likhet med hvarandra, 

 men några inkast ville jag dock framställa, hvilka icke synas mig sakna 

 sin vigt. 



1. Bland ortnamnen på "Worms förekommer en mängd, som icke i 

 hela Nyland har ens en aflägsen motsvarighet, ehuru åtskilliga beteckna stäl- 

 len af sådan beskaffenhet att de icke gerna pläga ombyta namn. Dit hör 



