17 



Anm. I Borgå socken begagnas i för y, li vilket ljud 

 der är okändt; se längre fram under denna bokstaf § 10 

 anm. 2, 



§ 8. 6 (målets långa o) motsvarar svenskt slutet o (nå- 

 gongång u), fn. ö, o, u, t. ex. 



nyl. sokn 

 blomo 

 gös 

 göm 

 tömer 

 stol 



böl, börd 

 6st 

 bonde 



sko (pL skonar) 

 bott 



6 (privativum ^) 

 bölo 



sv. socken 

 blomma 

 gods 

 gom 

 tom 

 stol 

 bord 

 ost 

 bonde 



fn. sökn 

 blömi 

 jöös 



gömr 

 tomr 

 stöll 

 borä 

 ostr 



böndi (zz: buandi) 

 sko (pl. skor) skör (pl. skör o. skuar) 

 bott biiit 



o ö 1. u 



bula böla. 



Anm. 1. Sannolikt tyckes mig att det långa 6 fordom 

 i nyländska målet vida mera än nu varit utträngdt af difton- 

 gen ou, hvilken nu allt mer och mer sällan höres, jfr ne- 

 dan § 22. 



Anm. 2. I ordet ikörn svarar nyl. ö mot sv. och fn. o. 

 Anm. 3. I pron. person, fem. hön uttalas det accen- 

 tuerade o slutet, men kort, ett undantag, som sannoHkt får 



8) Ett annat o finnes i målet, hvilket satt framför (vanl. mångstaf- 

 viga) adjektiv tjenar till att förstärka betydelsen t. ex. dvanskapliger, oan- 

 se'nliger, oförkastliger, uförsumliger d. ä. mycket vanskaplig, ansenlig o. s. v. 

 Detta ö är den forna förstärkningspartikeln of och i Nerike förekommer 6 

 på samma sätt brukadt (Djueklou s. 1) samt i N. Ångermanland (Siden- 

 BLADH § 47). 



2 



