15 



nyl. bårder sv. hård fn. liarör. 



gä gå [ga] ^). 



§ 6. é (målets långa e) motsvarar: 



1) svenskt slutet e, fn. é, t. ex. 



nyl. brev sv. bref fn. bréf 



gr et gr et grét 



het het [hette] het. 



2) svenskt ä, der detta i fornnordiskan motsvaras af 

 é (i några få ord), t. ex. 



nyl. let sv. lät fn. let 



letter lätt léttr. 



3) svenskt öppet e eller ä framför vissa konsonantför- 

 bindelser, dock icke alltid, t. ex. 



nyl. éld sv. eld ^) fn. eldr 



kéldo källa kelda 



hénder händer hendr 



vénda vända venda 



lénger längre lengr. 



Anm. Den erinran Aasen N. Gr. § 14 anm. gör i af- 

 seende å norskan att „det lukte E har et ussedvanlig lidet 

 Omraade, da det kun er et Tal af omtrent 40 Ord eller Red- 

 der, livori det med fuld Ret kan have Sted,'* gäller till fullo 

 äfven beträffande nyländska allmogemålet, der man knappast 



4) Något ga finnes icke i fornn., men de analoga fa, got. fahan, och 

 sta, got. standan, samt de af dem utvidgade fånga och standa göra ett gä 

 teoretiskt antagligt vid sidan af gänga. 



5) Enl. Rydqvist Sv. Spr. L. IV s. 38 uttalas eU i Sverige med slu- 

 tet e (alltså lika som i nyl. allm.-målet). I finländska svenskan ljuder det 

 deremot öppet i likhet med det fn. ordet. Eget är att ordet ej i svenska 

 medeltidsskrifter stafvas med ce, utan tillochmed stundom uppvisar ee, lik- 

 som till utmärkande af det slutna e-ljudet. 



