14 



att fornsvenskans ordförråd ingenstädes finnes fullständigt 

 sammanfördt 2). 



§ 5. a (målets långa a) motsvarar: 



1) svenskt slutet a, fornn. a, t. ex. 

 nyl. gå sv. gaf fn. gaf 



bä bad baS 



kår karl karl. 



2) svenskt öppet a eller å, fn. a, framför vissa konso- 

 nantförbindelser såsom Id, ml, mn, mr, nd, ng-, emedan fram- 

 för dessa vokalen i allmänhet plägar förlängas i målet, jfr 

 nedan. T. ex. 



nyl. hålda sv. hålla fn. halda 



kålder kall kaldr 



nyl. håm(b)loger: tafatt, otymplig; se nedan § 58 anm. 1. 

 nyl. hamn sv. hamn fn. höfn (ö zz: a) 



håm(b)ra hamra — 



land land land 



sand sand san dr 



strand strand strönd (ö = a) 



hand hand hönd (ö = a) 



gångo 3) gång . gänga 



stånga stånga stänga 



Anm. Denna förlängning tyckes dock vara en af må- 

 lets mest oregelbundna företeelser, ty än inträder den, än 

 icke; så har jag t. ex. hört långer och langer, stång och 

 stäng, band (vinculum) och band (vinxi) m. fl. a. 



3) svenskt slutet å, fn. å, a, i några få ord, t. ex. 

 nyl. stå sv. stå fn. stå 



2) JoH. Ernst Eietz' frånfällo omintetgjorde hans med längtan emot- 

 sedda lexikaliska verk öfver medeltidssvenskan, hvilket eljes utan tvifvel 

 hade afhulpit denna ofta kilnda brist. 



3) Om detta ord jfr Uydqvirt Sv. Spr. L. II s. 209. 



1 



