51 



synes liafva varit en ganska förmögen inan. Tilläggas bor dock, 

 såsom en vidare upplysning i denna icke fulll utredda sak, att 

 i ett, bemfllde Ignatins fordom tillhörigt, manuskript, innehallande 

 diverse rättsfall och excerpter, mest ur Kgl. bref angående Åbo 

 Hofrätt, hvilket i samlingarna vanligen benämnes „Ignatii forteck- 

 ning", på ett ställe (p. 355) finnes ett antal af de lagöfv ersätt- 

 ningsarbetet berörande handlingarna citerade. Bland dessa är ti- 

 digast Kgl. brefvet 1736 f f och yngst Kgl. br. 1751 u , hvilket 

 sistnämnde, såsom vi ofvanfore sett, redan omformäler Paleens 

 afsigt, att utgifva Forseens arbete. Det är således äfven af detta 

 skäl fullkomligt otänkbart, att Ignatius icke varit underkunnig om 

 sin svågers foretag och detsamma gillat. Det är möjligt, ehuru 

 föga sannolikt, att Forseens öfversättning blifvit så totalt omar- 

 betad i trycket af 1759, att den icke mer ansågs böra gå i hans 

 namn. 



Som bekant är utgafs nästa upplaga med några förbättrin- 

 gar af Calonius, i Stockholm 1808. Den är liksom den äldre 

 författad på Vestfmska och mycket rik på Sveticismer. De föl- 

 jande upplagorna äro endast aftryck. En med modern handstil 

 skrifven öfversättning af 1734 års lag eges af Finska Litteratur- 

 Sällskapet. I detta manuskript saknas Kansli kollegiets företal 

 och den Kungliga stadfästelsen, men föröfrigt synas afvikelserna från 

 de tryckta exemplaren icke särdeles anmärkningsvärda. Över- 

 sättningen, om hvilken saknas noggrannare uppgifter, tyckes vara 

 från en sednare tid, men dock åtminstone på sina ställen när- 

 mare sluta sig till 1759 än 1808 års edition. Om och hvarest 

 den af Sam. Forseen sjelf besörjda öfversättningen, äfvensom det 

 deraf tryckta prof arket, finnes i behåll, samt i hvad förhållande 

 de sedermera tryckta upplagorna stå till detsamma, tillhör en 

 framtida forskare att utreda. Så mycket är åtminstone fullkom- 

 ligt visst, att Forseen rättvisligen bör betraktas såsom den, hvil- 



