35 



fererar Svenska lagen", har blott afseende a dess omskrifning 

 ifrån äldre till då bruklig Svenska. 



Flmru saledos Kon. Kristoffers lagbok under den period den- 

 samma var gällande, aldrig blef på Finska genom trycket offent- 

 liggjord, stodo dock de handskrefne nttolkningarna derafochdei 

 anledning af dessa skedda överläggningarna , såsom en ständig 

 påminnelse för vederbörande. Det är i sådan hänsyn icke utan 

 betydelse, att från denna tid, som man ock har att tacka for 

 kyrkolagens och kyrko-ordningens öfversättande och publicerande 

 på Finska, fråga allt oftare väekes om tjenstesökandes insigter i 

 Finska språket, — en fråga, hvilken sluteligen, såsom nedanföre 

 kommer att visas, föranledde till formlig examen infor sittande 

 rätt. Det blef i många fall, så vid juridiska som militära och 

 ecklesiastika befordringsmål för Regeringen, som upprepade gån- 

 ger lofvat att dess Svenska och Finska undersåtare inom Sverige 

 och Finland skulle anses efter alldeles samma rätt, ytterst svårt, 

 att finna proportionen emellan de föreslagnes ömsesidiga öfriga 

 meriter och kännedom ai Finskan. Många kungliga bref och an- 

 dra urkunder bevisa detta. 



Så, när konungen d. 8 Febr. 1685 frågat om skicklige att 

 förestå Militie Auditörsbefattningen i Finland, svarar Hofrätten d. 

 27 i samma månad med rekommendation för A. Grafström, eme- 

 dan denne, som i följd af sitt gifte flyttat till Wiborgs län, „ för- 

 hållit sig väl och lärt Finska". På befallning att i samma ärende 

 utlåta sig öfver åtskilliga på en lista uppräknade personer, gen- 

 mäler Hofrätten d. 26 Mars 1685, att H. Thim väl vore skicklig, 

 „om han kunde Finska språket", att Sekreteraren Eckler berät- 

 tas vara Tysk och ej är „mäktig Finskan", — en kunskap , hvilken 

 deremot innehafves af Silv. Bjugg, Otto Ottesson, M. Halitius, 

 Joh. Gierdt och J. Pontus Tavast, hvilken sistnämnde „ock är 

 född på orten". 



