10 



målen, Svenska och Finska, förfaren vara (det dock intet full- 

 komligt är), hafver dock uti denne måtto icke längre kunnat und- 

 vikit deras begäran. Så hafver och jag af trovärdige gode män 

 hört, det Eders Furstlige Nåde hafver någre resor derom tält, 

 att någon skulle tagit sig före med uttolkningen uti lagboken, 

 det mig allenast och besynnerligen till detta arbetet dragit haf- 

 ver. Och velat dock härmed icke allenast mina kände vänner, 

 men mera (— fastmer) hela mitt Fädernesrike, dem som detta 

 kan tjenligt vara, till nytta och gagn tjent hafva. Gud gifve att 

 de gode och ärlige män som detta, behöfve, ville denna min tjenst 

 till det bästa upptaga och uti den mening behålla som jag henne 

 uti all tjenstvillighet gjort hafver, och härutinnan icke akta min 

 persons ringhet som sådant arbete med rätta icke borde mig före- 

 tagit, men hellre tjente högre personer, synnerligen dem som Lag- 

 sens förare, Lagmän och Häradshöfdingar äro, gjort hafva. Nam 

 sic recte legislatores re et opere nomini satisfacerent. Så är ock 

 mycket gement Finskt folk både boende och löse öfver hela 

 Sverige, såväl på bygden som i städerne som sina nödtorftiga 

 värf för rätta hafva måste, beböfves ock för den skuld denna ut- 

 tolkning ej enstäds, men gemenligen öfver hela Sveriges rike. 

 Kan jag ock icke heller det hafva förtegat, det en man (den 

 sig icke bekänner) hafver tillförene något på den Finska lagbo- 

 ken arbetat, så befinner man uti hans arbete, icke allenast af 

 mig, men af alle som Finska och Svenska förstå (jag lastar ho- 

 nom intet, ty jag är icke heller af allom prisvärd), att hon gan- 

 ska illa är uttolkad och vrängd både med ord och meningar ifrån 

 lagsens sentens, så att man icke rätteligen kan derigenom sig 

 leda till rätta, som sjelfva arbetet tillkännagifver. Och vill här- 

 med ingen ärlig man förtaget att bättra milt arbete, der det 

 måtte ske uti en god mening och icke af hat eller min ringa 

 persons förakt. Och beder vänligen, att ingen lastar mitt, förrän 

 han gör sitt, utan (till?) mitt och lägger sitt, jemte vid mitt, och med 



