9 



nogsamt förfara uti sanning vara, att ofta varde ens goda me- 

 ningar till del argaste vrängde och förvände af dem, som tungo- 

 målen val ('('usla, huru mycket mer ined dem kan ske smit icke 

 den andres språk och tungomål förstår och i så måtto icke kan 

 lätta den andres mening men handtlar eller hans mening lika sum 

 eller en skugga al sjelfva tinget. Detta ser man och ha f ver nog- 

 samt förnummit ske uti råttgångar (der dock lagen hörde i sin 

 rätta mening frainhafvas), der Finsklige personer till Lagförare 

 satte blifve, de som icke egentligen törsta Svenska tungomålet, 

 synnerligen de gamle ordasätten som i lagen brukade blifva; 

 huru knnne de dock rätteligen fatta hans mening som lagen ut- 

 satt halver? Varda ock mange Svenska personer satte tor Iiä- 

 radshöfdingar ibland Finskligit folk, de dock icke heller kunna 

 törsta Finska målet rätt, mycket mindre utsäga livad lagens me- 

 ning är, anten honom som dom eller lagsens sentens begärer 

 eller honom som henne mottaga och undergå skall; kan dermed 

 icke en sak rätteligen utföra, under hvilken lagsens artikel saken 

 luras skall eller hvad namn saken gifvas måtte. Så vill dock 

 häraf intet annat följa, än lagsens missbruk (som ofta skedt är). 

 Så tinnes ock många ibland de Finske sjelfve, såväl ibland Pre- 

 ster, Skrifvare och eljest skriftlärde, som icke rätteligen förstå 

 sitt eget modersmål, mycket mindre den gamle Svenskona, först 

 sig sjelfve till rättelse eller någon annan till undervisning och 

 ledelse. Finnes ock mången man såväl ibland Adel som Oadel 

 i högre och nidrige ständer, som hafve längesedan önskat och 

 åstundat, att någon till hade varit eller ännu vore, som detta 

 dryga dock nyttiga arbetet, sig företaga ville att utsätta eller 

 tolka den Svenske Landslagen på Finska. Så efter jag (som mig 

 dertill oduglig bekänner och är) så ofta af gode vänner, Prester 

 gemenligen här öfver Österbotten, som ock flere gode män, haf- 

 ver derom manter och begäret vorden varit, uti den försigt, att 

 de ärlige män hafva ment mig någorlunda på de båda tungo- 



