Efter landets eröfring af Svenskarne åberopas väl äfven i 

 akter af domskraft ganska ofta jus Svecicum, Helsingonicum, Fin- 

 nonicum, Carelicum. Bestämningarna i dessa jura afse emeller- 

 tid endast de ecklesiastika utskylderna. Tidigast finner man jus 

 Helsingonicum efterlefd, och det i Nyland och i Åbo skären. Dessa 

 trakters inbyggare voro nemligen mest komne ifrån Helsingland r 

 der boskapsskötsel förnämligast idkades, hvarföre de ock gåfvo 

 sina utlagor i ladugårdsprodukter. 



Svensk lag, ehuru i betydelsen af jus, mer än af lex, gällde 

 i förstone blott i vissa nejder af Finland. Det inträffade icke säl- 

 lan, att derjemte äfven Finsk „sed" följdes, hvilket utan tvifvel 

 hade sin förnämsta grund i befolkningens blandade sammansätt- 

 ning. Sålunda låter det bevisa sig, att t. ex. Wirmo och Lundo 

 socknar lydde till en del under Svensk, till en annan del under 

 Finsk rätt. 



Efterhand utbredde sig Svensk rätt öfver hela Finland, an- 

 tingen ensam eller bredvid den inhemska. Dertill kan man sluta 

 bl. a. af i detta fall omständligare handlingar af år 1539, upp- 

 lysande att Tionden dåförtiden delades i alla till Åbo län hö- 

 rande, särskildt namngifna, socknar på „vanligt Finskt och Svenskt 

 sätt", men i Pyttis, Perno, Borgå, Sibbo, Helsinge, Wederlax, 

 Weckelax, Esbo, Kyrkslätt, Ingo, Sjundeå, Lojo, Karis, Pojo, Te- 

 nala, äfvensom i Mustsår, Kyrobominne, Umola, Wörå, Persö, 

 Karlby, Salu, Kalajoki, Limingo, Jo och Kemi på Svenskt sätt. 

 För år 1542 är angifvet, att Itima (Ithis) socken hörde under 

 tre rätter, nemligen Tavast rätten, Karelska rätten och Nylands 

 rätten, denna sistnämnde en rätt som eljest icke omtalas. 



Omförmälde stadganden eller rätter angingo, såsom nyss 

 erinrades, endast frågan, hvarifrån Tionden borde utgå och sät- 

 tet för dess fördelning. Hvilka normer deremot iakttogos i Bor- 

 gerliga, civila och kriminella, förhållanden, derom saknas alla 

 bestämda underrättelser. Man förmodar att Finnarne rättade sig 



